Nemrtví upíři



Upír, který není transformovaný z živého člověka kousnutím upíra (ne vyvolaného), ale je vyvolaný pomocí nekromancie. Ačkoli jsou i vyvolaní upíři dosti inteligentní, většinou jsou neporovnatelně slabší než jiní upíři. Nemrtví upíři nenávidí nekromanta, který je vyvolal, a i když ho musí absolutně poslouchat, jako každý nemrtvý, snaží se najít jakoukoli příležitost, jakoukoli skulinku v jeho rozkazech, aby ho mohli zabít.

Upír, který se nějakým způsobem dostane z nadvlády nekromanta, ať už ho zabije sám či nikoli, si často nalezne nějakou zapadlou vesničku, a tu roky terorizuje, než ho někdo najde a zabije, nebo dokud neodejde do jiné, zpravidla větší vesnice. Zvláštní je, že i když upíři nenávidí plnění nekromantových rozkazů, tak sami od sebe vyhledávají jiné, nevyvolané upíry, a těm nabízejí své služby. Může se stát, že vyšší upír, ačkoli je řadový člen svého klanu, má na povel několik nemrtvých upírů. V tomto případě jsou upíři velmi loajální, a většinou vyšším upírům slouží až do své smrti.

Málokterý nekromant si dovolí upíra vyvolat, a když už, tak většinou jen proto, aby dokázal vyzrálost svého umění jiným nekromantům.

Vyvolaní upíři potřebují pít krev, aby přežili. Když pijí krev lidskou, tak potřebují vysát tak asi jednoho člověka za pět dní. Když pijí krev zvířecí, potřebují jí zaprvé asi dvojnásobné množství, a zadruhé ji musí pít každý den.

Tito upíři, přestože lidové slovesnosti je v tomto nerozlišují od jiných upírů, nedokážou transformovat lidi na upíry kousnutím. Většinou oběť umře kvůli tomu, že upír jednoduše vysaje všechnu krev. Kousnutí má však za následek ochabnutí svalů, zvracení, dezorientace, popřípadě paralýza a smrt. V boji dokáže upír cíleně kousnout tak, aby se projevily tyto následky ve velmi krátkém čase.